Tekstityksen versionumero: 1.0 Päiväys: 09.08.2007
Suomennos: Cromwell, DickJohnson, IsoD, ashe, -
Mysis, ennila, Flore, yhhe, Jez! ja Baarimikko
Oikoluku: Aveil
Kieppilän kylässä ei ollut mitään erikoista.
Se oli erittäin tavallinen paikka.
Siellä ei koskaan tapahtunut mitään ällistyttävää.
Siellä asui vain tavallisia ihmisiä.
Eläimet... Nekin olivat vain aivan tavallisia eläimiä.
Ne eivät ihmetelleet elämän kulkua.
Päivät vaihtuivat toisiin lähes samankaltaisina.
Mutta yhtenä keväänä eräällä pienellä maatilalla, -
pieni tyttö teki jotain sellaista, -
mikä muuttaisi kaiken.
Mitä sinä teet?
- Veera, mene takaisin nukkumaan. - Et kai aio tappaa sitä?
Se on alamittainen. Nyt takaisin nukkumaan.
- Tuo ei ole reilua! Ei se ole porsaan vika. - Varovasti.
Jos minä olisin syntynyt pienenä, olisitko tappanut minut?
En tietenkään.
Pieni tyttö on eri asia kuin alamittainen porsas.
Ei siinä ole eroa. Se on epäreilua ja kohtuutonta.
- Kuinka voit olla noin sydämetön? - Tule tänne. Näytän sinulle jotain.
Näetkö?
Porsaita on 11 mutta nisiä vain kymmenen.
Emakko ei voi ruokkia sitä, kultaseni.
Minä ruokin sen sitten.
Minä ruokin sinut ja pidän sinusta huolta.
Enkä missään tapauksessa anna sinun tappaa sitä.
- Milloin Veera sai porsaan? - Ilari, on rumaa osoitella. Anna se tänne.
Istu syömään aamiaista. Bussi tulee millä hetkellä hyvänsä.
- Hyvää huomenta. - Isä, saanko minäkin porsaan?
Et. Annan porsaita vain aikaisin herääville.
Veera heräsi ennen auringonnousua poistamaan maailmasta vääryyttä.
Veera, laske porsas alas ja lähde kouluun. Ilari.
- Hei hei, isä. - Mukavaa päivää, kaveri.
Tälle kuulle on luvattu paljon sadetta.
Veera! Kirjasi.
Tässä on muutamia kysymyksiä, -
joita teiltä todennäköisesti kysytään tämän viikon kokeessa.
Kirjoittakaa jokainen muistiin tarkasti.
Sinun on oltava hiljaa, muuten olen vaikeuksissa. Juo tämä.
Siten voitte vain lukea kysymykset ja opetella vastaukset.
Veera, mitä on tekeillä?
Ei mitään.
Veera, mitä pulpetissasi on?
- Ei mitään. - Avaa se.
Kiitos, rouva Viljava.
Veera, sinun pitäisi ymmärtää.
Se on porsas. Ei lelu, ei nukke, ei lapsi. Porsas.
Sinun pitää kohdella sitä kuin porsasta.
Tämä menee liian pitkälle.
Tiedän hänen rakastavan eläimiä, mutta sinun on sanottava hänelle.
Tiedän. Hän on vain niin onnellinen.
- Eikö tunnukin hyvältä? - Veera, tätä on jatkunut jo tarpeeksi kauan.
- Mitä? - Se ei ole enää pieni porsas.
Et voi pitää pian 150 kiloista kotieläintä sisällä talossa.
En voikaan. Voiko se asua tallissa, isä?
Ei, Veera. Olen myynyt eläimiä saadakseni uusia sadonkorjuulaitteita.
Pian tallissa ei ole tilaa sialle.
- Lupasin pitää siitä huolen. - Vapautan sinut lupauksestasi.
En luvannut sinulle, vaan Vilpurille.
Entä Heimo?
Hänellä on eläimiä.
- Heimo-eno? - Varmasti hänellä on tilaa sialle.
Se asuisi ihan tien toisella puolella.
Uinu, uinu, pienoisein, -
aurinkokin on jo sanonut hein.
Kuun loiste hohtaa sun kasvoillasi...
Äiti lauloi tätä minulle saadakseen oloni tuntumaan turvalliselta.
Hyvää yötä, -
Vilpuri.
Veera oli kävellyt enonsa tallille satoja kertoja, -
mutta se ei ollut koskaan tuntunut olevan niin kaukana.
Se oli vain tavallinen punainen talli täynnä tavaraa.
Oikeastaan se ei olisi voinut olla tavallisempi.
Mutta joskus jos kaksi tavallista asiaa pannaan yhteen juuri oikeaan aikaan, -
on mahdollista, että lopputuloksena on jotain epätavallisempaa.
Esimerkiksi tuo alamittainen porsas ja tämä iso vanha haiseva talli.
Yksi nuuhkaisu kertoo, että paikka on täynnä eläviä olentoja.
Mutta se ei välttämättä tarkoita sen olevan täynnä elämää.
Siihen tämä talli tarvitsi sian.
Ei tämä ole hassumpi.
- Tosin kukaan ei vielä tiennyt sitä. - Älä pelkää.
Kaikki on hyvin.
Tulen katsomaan sinua joka päivä. Olen täällä niin paljon, että kyllästyt minuun.
Rakastan sinua.
Ilari, bussi on täällä!
- Muistitko sisaresi eväät? - Muistin!
- Mitä heinikkoa? - Mitä hän tekee?
Ehkä jotain järkevää. Siat ovat älykkäitä.
- Siat eivät ole älykkäitä! - Ne ovat yhtä älykkäitä kuin delfiinit.
- Delfiineille etulyöntiasema. - Hän kolauttaa itsensä tainnoksiin.
- Se siitä pään käyttämisestä! - Montako kertaa hän aikoo yrittää?
- Possu pääsi ulos! - Sanoinhan, että siat ovat älykkäitä.
Tuosta jää jälki.
- Katso, Riitta. Possu pääsi pihalle. - Totta puhut.
Hän on täysin pihalla!
Heimo!
Lorvi! Possu on pihalla!
- Possu pihalla, possu pihalla! - Voisitko liikkua vähän ripeämmin?
- Odota vuoroasi! - Odota! Veera, tule takaisin!
Juokse! Juokse, possu. Ole vapaa! Minä olisin, jos voisin.
- Tule takaisin! - Älä tule. Vauhti päälle!
Ei! Ei savustamoon!
- Katsooko hän? - Kyllä, hän näki sen.
- Luuletko hänen tietävän, mikä se on? - Ei tietenkään tiedä. Hän on kevätpossu.
Hän ei tiedä mitään.
Tänne, possu, possu, possu!
Älä mene siihen ansaan. Olet ulkona! Ja sisällä taas.
Tässä sinulle, possu. Niin sitä pitää, syö kaikki.
Myyty laskiämpärillisellä. Minä olisin ehtinyt jo kunnan rajalle.
- Olisi hän päässyt, jos olisin saanut puhua. - Päässyt minne? Hän on possu. Possu!
Anteeksi häiriö. Ehdotuksenne olivat erittäin hyviä, -
mutta taidan pysyä täällä. Veerakin tulee kohta koulusta.
- Hän on yhtä hölmö kuin puupölkky. - Pitäisikö meidän puhua hänelle?
- Ei tosiaankaan! - Ei tosiaankaan.
Kultaseni, melkein kuulosti siltä, kuin olisit sanonut, että karkaisit, jos voisit.
Tarkoitin, että jos olisin possu. Tiedät, mitä possuille täällä tapahtuu.
Tiedän kyllä. Ja siitä ei koskaan saa puhuakaan.
Minun tulee sinua tänään ikävä. Nähdään, kun tulen takaisin.
Minun on mentävä. Nähdään myöhemmin.
Hei sitten.
Näkemiin, Veera, tule pian takaisin.
Hei. Minun nimeni on Vilpuri.
Haluaako kukaan leikkimään? Eikö kukaan?
Siellä sataa. Tiedättekö, mitä sateella saadaan?
- Salamoita. Rajumyrskyjä. - Koleraa. Punatautia.
- Kiharat hiukset. - Surullisen olon.
- Ei! Mutaa! - Mitä hikkuraa hän nyt tekee?
Haluatteko tulla mukaan? Tulkaa!
- Mennään, mennään, mennään. - Ei käy. Montako kertaa pitää sanoa?
Meidän ei tarvitse seurata vain, koska olemme lampaita.
- Ajatelkaa itse. - Katsokaa minua!
- Ei, ei. Itse. - Minä itse?
Kuules, napero. Tämä on talli. Me emme leiki, vaan teemme töitä.
- Jotkut ainakin. - "Jotkut?"
Eki, yritätkö vihjailla, että me emme tee töitä?
Teemme pahuksen raskaita töitä, ettäs tiedät.
Raskaita? Kasvatte karvaa!
- "Kasvatte karvaa." Tuo oli hyvä. - Anteeksi.
Oliko tuo sinun antisi yhteisölle, senkin kaasuinen kyljys?
- Likainen karvapallo! - Kyljys!
- Likainen nöyhtäpallo! - Lopeta.
- Taas he aloittivat. - Täällä on tosi liukasta. Tämä on hauskaa!
Pikku possunen, tulisitko tänne?
- Sanoit nimeksesi Vilpuri. - Aivan. Mikä sinun nimesi on?
- Kaija. - Kaija? Hieno nimi!
Kiitos, Vilpuri. Olet suloinen ja vaaleanpunainen, mutta tuhlaat aikaasi.
- Nämä eläimet eivät leiki. - Entä sinä?
Minä? Minun on haudottava muniani.
- Katsos vain! - Muuten toki leikkisin.
Mikset sinä voi leikkiä?
Mikä on hyvää hanhiemolle, on hyvää myös hanhi-isälle.
Entä te muut? Eikö kukaan halua leikkimään?
Ei kolmella tyhjällä mahalla voi leikkiä.
Meillä taas on se kauhea märän villan hajuongelma. Kammottavaa!
Näetkö? Tämä ei ole oikein ole leikkipaikka.
- Mutta olette kaikki ystäviä, eikö niin? - Toki. Olemme eläneet yhdessä koko ikämme.
En ole ihan varma, tarkoittavatko ne samaa asiaa.
En ole nälkäinen. Halusin vain leikkiä jonkun kanssa.
Mitä tuo on? Mitä...
Voisiko se olla?
- Ruoantähteitä! - Ilon päivä. Sianruoka -
- houkutteli jyrsijän paikalle. - Homehtunutta juustoa. Mainiota.
Söinköhän eilen salamia?
- Kyllä. Taisinpa syödä. - Viehättävää.
- Ällöttävä otus. - Tervehdys!
Oletkin vain possu.
Olet possu. Possun mukana tulee ruoantähteitä.
Rotta on mielissään.
Minä olen Vilpuri. Onko sinulla nimeä, vai oletko vain Rotta?
Sanoitko, että vain rotta?
Tiedoksesi, possu, rotta määrää.
Olimme täällä paljon teitä ennen, ja pysymme täällä paljon pitempään.
Pidä se mielessäsi, kun haluat kutsua minua vain rotaksi.
- Sanoit itseäsi rotaksi. - Voinkin sanoa niin. Sinä et.
Sinulla ei siis ole nimeä?
- Totta kai on. Se on Tepponen. - Tepponen? Hieno nimi.
- Kiitos vain. - Haluatko leikkiä, Tepponen?
Useastakin eri syystä, -
en! Katsohan, minä en leiki.
Nakerran, vakoilen, syön, piiloudun. Siinä ne tärkeimmät.
- Etkö voisi viipyä ja rupatella? - Rupatella? Katsotaanpas.
Jyrsin, vakoilen, syön, piiloudun.
Ei, rupattelua ei ole listalla.
Rotta on komistus.
Tänä iltana ruoantähteistä uneksin!
Veera, et mene enää katsomaan sitä possua! Kello on liian paljon.
- Mutta se odottaa minua! - Ja minä odotan sinun -
- tekevän läksysi ja menevän nukkumaan. - Mutta toivotan sille aina hyvää yötä!
- Et tänä iltana. - Sitten se ei saa unta.
Hyvää yötä. Hyvää yötä.
- Hyvää yötä! - Hyvää yötä.
Mitä? Kuka sen sanoi?
Kuka sinä olet? Missä olet? Oletko näkymätön?
En. Olen yöeläin, eli työskentelen öisin, kun sinun pitäisi olla nukkumassa.
Minun täytyy nyt keskittyä, joten hyvää yötä.
Mutta en saa unta nyt! Ole kiltti, kerro kuka olet.
- Olen vain niin yksinäinen. - Sen olen huomannutkin.
Vaikutat oikein kivalta possulta, joten kerron, mitä tehdään.
Jos menet heti nukkumaan, ja saan tehdä työni, olemme kanssakäymisissä huomenna.
- Kanssakäymisissä? - Taisit sanoa sitä rupatteluksi.
Hienoa! Selvä.
Hyvää yötä. Hyvää yötä. Hyvää yötä.
Hyvää yötä.
Hän ei ole liikkunut vieläkään.
Olemme olleet täällä yhden, hetkinen, kaksi...
Olemme olleet täällä kauan, Elmeri, eikä tuo tyyppi liikahda!
Kuin jokin luonnonoikku.
Henki tässä lähtee. Täytyy saada maissia!
Tiedän, Reiskaseni. Kärsivällisyyttä.
Vielä vähän.
Vielä aavistuksen pidemmälle.
- Aamu on koittanut! - Enhän vain kuolannut, Riitta?
- Imaise takaisin, Reetta. - Kuka minulle viime yönä puhuikaan, -
- tulisitko ystävällisesti esille? - Onnenpotku! Aamuvirkulla -
- on asioita sanottavanaan. - Kovaäänisiä asioita.
Puhun sille, joka puhui kanssani viime yönä.
Luullakseni tarkoitat minua.
- Selvä. En näe sinua! - Täällä ylhäällä. Nurkassa.
Toisessa nurkassa.
Suo anteeksi. En vieläkään näe sinua.
Tule hieman lähemmäksi. Laskeudun alas.
Hei. Sinä olet...
Edessäni on pitkä päivä, ja yritän saada hieman...
Hämähäkki! Hämähäkki! Hoitakaa se pois! Hoitakaa pois!
- Peruutetaanpa hieman. - Onpa karmiva otus.
- Keijo! Et kai ala töykeäksi? - En. Tarkoitin kivalla tavalla karmivaa.
- Karmivan hyvää. - Ällöttävää.
- Ne syövät poikalapsensa. - Tiedän.
No, vieläkö haluat rupatella, vai liitytkö heihin?
En ole ikinä tavannut hämähäkkiä.
Teitkö sinä tuon? Tuohonko keskityit viime yönä?
- Kyllä. - Se on ihmeellinen.
Voisitkohan opettaa minulle, miten tuollainen tehdään?
Palataan siihen pian.
- Mitä sinä teet? - Aamiaista.
- Voi veljet. - Rauhoitu.
Ensin hieman näykkäisen sitä antaakseni puudutuksen, jotta sillä on parempi olla.
Se kuuluu palveluksiini. Sitten paketoin hänet.
Sitten lausun ruokarukouksen, koska se kuuluu hyviin tapoihin, -
- ja siitä tulee herkullinen ateria. - Sinä siis syöt kärpäsiä?
En toki.
Juon niiden veren.
- Makoiletko työmaalla? - Pyörtyi kuin tyttö.
- Tuo on oksettavaa. - Helppohan sinun on sanoa.
Sinulle tuodaan kaikki ruoka ämpärillä.
En minä saa sellaista palvelua. Olen saalistaja.
Minun täytyy saalistaa ruokani. Sen takia kotini onkin teidän lähellänne.
- Älä satuta minua, ole kiltti. - Hyvä on, kun kerran sanoit "ole kiltti".
Kuvittelehan, kuinka paljon tässäkin tallissa olisi ötököitä, -
itse asiassa koko maailmassa, jos hämähäkit eivät pyydystäisi niitä.
Hyönteiset valtaisivat planeetan! Mielestäni teen kaikille palveluksen.
Paitsi kärpäselle.
Niin. Paitsi kärpäselle.
Nyt minun on aika sanoa tervehdys.
- Mitä? - Tervehdys.
- Hyvä on. Minä lähden. - Ei, Vilpuri.
Tervehdys on vain hienompi tapa tervehtiä.
Niinkö? Terve!
Sinähän tiedät nimeni! Mikä sinun nimesi on?
Minun nimenikö? Olen Lotta. Lotta A. Cavatica.
Lotta. Hieno nimi!
Kiitos. Niin olen aina ajatellutkin.
Hei, kun sinä sanoit sen...
Sen sanan. Tarkoittaako se, että olemme ystäviä?
- Kyllä varmaankin. - Hienoa!
Keijo, mene katsomaan, mitä tuolla tapahtuu.
Mitä täällä... Hei, nappula. Mitä täällä tapahtuu?
Anteeksi. Sain juuri uuden ystävän.
Hämähäkin. Joo, tosi hyvä valinta.
Aivan loistava.
Valitsit vielä halveksitumman otuksen kuin minä.
Miksi kukaan halveksisi Lottaa?
Hän teki tuon komean verkon, ja hän pitää Otukat pois tallista.
Katso häntä. Eikö hän ole sinusta...
Mikä se sana on?
Minusta hän on kaunis.
Anteeksi kuinka? Hän on kammottava! Katsommeko edes samaa otusta?
Ilmeisesti emme.
Toivoton tapaus.
Tuleepa tuostakin säälittävä ystävyyssuhde.
Vanha sananlasku sanoo: "autuaita ovat tietämättömät".
Minä haluan uskoa niin, -
koska sinä keväisenä päivänä Vilpuri oli niin onnellinen kuin possu vain voi olla.
Kevät muuttui hiljalleen kesäksi.
Noiden kahden epätavallisen ystävyksen loputtomat keskustelut täyttivät päivät.
- Lotta, mikä on kevätpossu? - Keväällä syntynyt possu.
- Minä luulin, että se tarkoitti joustavaa. - Se olisi ollut sitten kimmoisa possu.
Kun rouva Sinisorsa oli muninut pesään kahdeksan munaa, se ei voinut enää -
mennä Michaelin luokse, sillä sen oli haudottava munia pitääkseen ne lämpiminä.
Se poistui pesästä vain juodakseen vettä tai syödäkseen -
tai laskeakseen kaikkien munien olevan tallella.
Eräänä päivänä ankanpoikaset kuoriutuivat. Ensin tuli Jari, sitten Kari...
- Tästä tulee hieno! - Mitä ihmettä sinä teet?
Näet pian.
Tuo tuntuu mahtavalta!
Vähän vasemmalta. Juuri noin.
Onko tuo tuulenhenkäys, jonka tunnen? Olen viisi kiloa kevyempi!
- Minä olen seuraava! - Minäpä!
- Eikö näytäkin hyvältä? - Kyllä vain.
Terve. Oletko uusi täällä? Minä olen Vilpuri.
- Vilpuri, se olen minä. - Minä? Hieno nimi!
Ei vaan minä! Samuli. Lammas.
Mitä sinulle on tapahtunut?
Maailman ensimmäinen possunverkko!
Sinun on parasta jättää seitin kutominen minulle.
Viikkojen ja viikkojen jälkeen, ja puhun todellakin pitkän odotuksen viikoista, -
kova työ on vihdoin tuottanut tulosta.
Katsokaa noita! Ne olivat ensin munia -
ja nyt ne ovat... Ne ovat... Katsokaa noita!
- Teit todella hienoa työtä, Kaija! - Ei minua muuten hanhiemoksi sanottaisikaan.
- Onneksi olkoon. - Katsokaapa tuota!
Kiitos, kiitos!
- Se ei ollut helppoa, mutta selvisin siitä. - Sinä selvisit?
Minä vitsailin. Me selvisimme.
Kuusi, seitsemän... Eikö munia ollut kahdeksan?
Voisiko tämä olla susi?
Keijo! Keijo!
Rauhoituhan, hanhi-isä! Yritän vain auttaa onnellista pariskuntaa.
Miksi sinä haluat mädän munan?
Haluan mädän munan yksinkertaisesti siksi, että... Ei sitä koskaan tiedä.
Tämä ei selviytynyt. Meidän taitaa olla aika luopua siitä.
Vie se sitten inhottavaan kokoelmaasi!
Viimeinen on mätämuna! Mielestäni se oli ihan hauska vitsi.
- Olisi pitänyt nokkaista sinua! - Älä riko sitä. Koko talli haisisi siltä.
Sepä olisikin vaihtelua.
Miksi naurat, Riitta? Hän sanoi juuri, että haisemme.
Tähän se sopii juuri kätevästi.
Oletpa oikea komistus.
Voi pojat.
Juuri munansopivasti!
Näin ovensuussa ison vanhan hämähäkin! Menen pyydystämään sen!
Älä, Ilari! Tule takaisin!
- Tule tänne, hämähäkkiseni. - Et voi tehdä sitä!
Lopeta!
- Sainpas! - Älä, Ilari!
Lopeta, Vilpuri!
Miksi teit noin, Vilpuri?
Älä, Ilari!
Haisee! Yököttävää!
- Pieraisitko? - En, mutta haistan. Oliko se se pelkuri?
- Hän yrittää lemuttaa meidät pois... - Maissin luota!
Olen aivan munankeltuaisessa.
Olipa se todella ylikypsä muna.
- Haisee hyvälle! - Yököttävää!
- Varoitimmehan rikkomasta munaa. - Haista nyt, mitä olet tehnyt, rotta!
- Mutta se pelasti Lotan, vai mitä? - Aivan. Pelastin säärekkään rouvan hengen.
- Tarkoitithan sitä positiivisessa mielessä? - Tietenkin.
Minulla on kyllä silmät, ja näin Vilpun tekevän suurimman osan pelastamisestani.
Tiedän. Ironista. Hän säästi sinut, ja he säästävät hänet jouluksi.
- Tepponen! - Mikä on joulu?
- Päivä, jolloin sinut korjataan. - Mutta en ole sairas.
En sanonutkaan sinun olevan sairas.
- Se oli virhe. - Totta. Tyypillinen rotta.
Mitä? Haluatteko valehdella tuolle tulevaisuuden jalkapallolle?
Surullista, että rehellisin täällä olen minä.
Mitä oikein tarkoitat, Tepponen?
Talven tullessa isäntä majoittaa sinut tuonne vanhaan savustamoon.
Sieltä pääsee pois vain silloin, kun ihmiset kerääntyvät pöydän ääreen ja sanovat:
"onpa hyvän näköistä makkaraa ja tirisevää pekonia".
- Sitä varten tuo paikka siis on. - Ei siellä pähkinöitäkään paahdeta.
Ei hän voisi. Ihmiset rakastavat sikoja.
He rakastavat sianlihaa.
Tämäpä on kiusallinen tilanne.
Lotta!
- Onko se totta, Lotta? - Harvat kevään possut näkevät lumen.
- En voi, enkä halua uskoa sitä! - Voi, Vilpuri.
Se ei ole reilua! Haluan elää ja nähdä lunta!
Ja näetkin.
Lupaan sinulle tässä ja nyt, etten anna heidän tappaa sinua.
Olet vain hämähäkki. Olet pieni ja he ovat valtavia. Miten voisit estää heitä?
En tiedä. Mutta tein lupauksen, enkä koskaan riko lupauksiani.
Joten älä huoli, Vilpuri. Sitä paitsi, jouluun on pitkä aika.
Hyvä on, Lotta. Jos kerran sanot niin.
Isä? Voinko kävellä kotiin? Lupasin Vilpurille tulevani heti kotiin.
- Sopii minulle. - Kiitos.
Odota, Veera! Haluaisitko mennä Valkoisille tai Kersanttisille leikkimään?
- Tai sitten voisit pyytää jotakuta meille. - Miksi?
Koska vietät liikaa aikaa tallissa. Ei ole hyväksi viettää niin paljoa aikaa yksin.
Yksin? Kaikki ystäväni ovat siellä.
- Paitsi rotta. - Rotta?
En sanoisi häntä ystäväkseni, mutta muut ovat.
He kertovat mahtavia tarinoita ja saavat minut nauramaan.
Lupasin lukea tämän kirjan heille, joten täytyy mennä. Hei!
Tohtori Tollonen, eikö se olekin naurettavaa?
Luulla, että eläimet osaisivat puhua?
Enpä tiedä. Ehkä joku eläin on joskus sanonut jotain minulle, enkä kuullut sitä -
sen vuoksi, etten kuunnellut.
Ehkä lapset ovat meitä parempia kuuntelemaan.
Asia huolestuttaa minua valtavasti.
Sinua huolestuttaa, että hänen ystävänsä ovat sikoja, lampaita, hanhia ja rottia.
- Rotat eivät ole. - Aivan.
- Näyttääkö hän hyvinvoivalta? - Kyllä.
- Ruoka maistuu? Nukkuuko hän hyvin? - Kyllä.
- Taatusti. - Hänen tapaukselleen on nimitys.
Sitä kutsutaan lapsuudeksi.
Valitettavasti, hän tulee kasvamaan siitä ulos.
- Lotta, mitä teet? - Ajattelen.
Ylösalaisin ollessani ajatukseni juoksevat parhaiten. Veri nousee päähäni piristävästi.
Minäkin olen ajatellut joulua.
Älä huoli, Vilpuri. Keksimme kyllä jotain.
Tulehan, Eki.
En haluaisi vaivata liiaksi, mutta oletko keksinyt jotain?
En vielä. Se on kuin verkko.
Kun sen tekee ja jää odottamaan, jotain tulee aina.
- Hyvää yötä, Lotta. - Hyvää yötä, Vilpuri.
Heilahda.
Kiinnitä.
Kierrä.
Vahvista, kiinnitä ja...
Herra Sormunen!
Tämä teidän täytyy nähdä.
Tule, Heimo! Tule!
- Mitä "kun on possu" tarkoittaa? - Siinä lukee "kunnon possu".
Se on ihme. Se on todellakin ihme.
Pastori Pesonen?
Heimo. Elsa. Mikä tuo teidät tänne?
Jokin yliluonnollinen?
Niin luulemme.
Meidän on parasta pitää tämä salassa saarnaani saakka.
- Älä kerro kenellekään, mutta tule tallille. - Pidetään tämä vain meidän tietonamme.
- Käväise tallilla. - Selvä. Näkemiin.
Älä kerro kenellekään, ettei tieto leviä.
Sormusen tallin hämähäkin- verkossa on kirjoitus.
Mitä kunnon possu tekee?
Ei se tarkoita, että mitä teet, vaan minkälainen olet.
Kunnon possu hymyilisi vähän.
Kiva pään nosto, hieno liike!
Olisi pitänyt tietää, että noin ruma hämähäkki on älykäs.
Eikö kaunis voi mielestäsi olla älykäs?
Ei. Kyllä! Tarkoitan, että voi, koska sinä olet.
Nokkela pikku hämähäkki, eikö vain?
Missä tämän tehnyt hämähäkki on?
Etsimme kaikkialta, muttemme löytäneet sitä.
- Hyvältä näyttää. - Ei tuo silti mitään muuta.
- Vilpuri on mennyttä. - Jep. Onneksi kukaan ei syö lehmiä.
- Hyvännäköinen possu, täytyy myöntää. - Kyllä, kunnon possu.
KUNNON POSSU
Muutaman viikon jälkeen kirjoitus hävisi verkosta.
Kukaan ei enää välittänyt siitä, -
ja se, mikä eilen hämmästytti, olikin jo tänään tavallista.
Näytti siltä, ettei Vilpuri näkisikään lumentuloa.
Anteeksi, mutta miksi olemme täällä? Tallikokous, kyllä, tiedän sen.
Mutta pitääkö tämän koskea kaikkia? Ja näin älyttömän myöhään!
Vilpuri ei ole ainoa, joka voi päätyä jouluateriaksi omena suussaan.
Hyvä huomio. Aivan, jatka vaan.
Eki, asia koskee meitä kaikkia.
Minun on vain vaikea katsoa sinua. Siinä kaikki.
Ei ole kyse minusta vaan Vilpurista.
Ei tämäkään näkymä niin herkullinen ole.
Olemme huomanneet, ihmiset ovat hyvin lyhytjänteisiä ja jouluun on pitkä aika, -
että Sormusen kiintymys possuun ehtii vielä muuttua kinkunhimoksi.
- Hämähäkki puhuu asiaa! - Kyllä.
- Mitä hän tarkkaan ottaen sanoi? - Että isäntä saattaa silti lahdata possun.
Pahoittelut, vanha kamu, mutta se on lajisi yleinen kohtalo.
- Voisin rynnätä taas aidan läpi. - Ei. Se yksi kerta saa riittää.
Minun pitää vain kirjoittaa oikea sana. Sana, joka tekee Vilpurista niin erityisen, -
ettei Sormunen koskaan enää halua tappaa häntä.
Tarvitset jotain iskevää, kuten "mestarillinen possu".
- Tuo kuulostaa ihan jälkiruoalta. - Mitä sillä on väliä? Ei se auta.
Voisitko edes joskus sanoa jotain myönteistä?
Selvä. Myönnän, ei se auttaisi!
Miten olisi "hyvin muodostunut"?
- Hyvin muodostunut, kyllä! - Lopettakaa! Myötäilette taas.
Pyydän! Mikä olisi täydellinen sana kuvaamaan Vilpuria?
Miten olisi "herkullinen"? Tai "ravitseva"? Tai "erittäin murea"?
Miten olisi...
- Osuitko? - Jep. Täysosuma.
Miten olisi "verraton, verraton, verraton"?
Hyvä, mutta liian pitkä. Ei ole tarpeeksi seittiä.
Mutta yksi "verraton" voisi onnistua.
Eihän se ole totta. Ei possu ole verraton.
Katsokaa nyt, hän on täysin keskinkertainen!
Jos haluat olla totuudenmukainen, sinun pitäisi kirjoittaa sana "keskinkertainen".
Vilpuri, tämä onnistuu vain, jos kirjoittamani sana on totta.
Ja vain sinä tiedät, mikä se sana on.
Joten katsele ympärillesi.
Olemme kokoontuneet auttamaan sinua.
Kerrohan nyt meille miltä tuntuu.
Katso, tuolla on punainen! Ja tuolla sininen!
Ilari, et saa minua kiinni!
Kyllä minä sinut kiinni saan!
Katso ilotulitusta, äiti!
Ilari! Tule, jos aiot saada minut kiinni!
Tämä seittijuttu tuottaa todella tulosta.
Herra Sormunen!
Siellä se on samalla paikalla. "Erinomainen".
Uskomaton juttu! Viimeksi meillä kävi satoja ihmisiä, -
- nyt heitä tulee tuhansia! - Siinä lukee aivan selvästi erinomainen.
"Erinomainen". Voitko uskoa, että hämähäkki osaa tavata sen sanan?
Minä en varmaan osannut tavata sitä ennen kuin kymppiluokalla.
- Viisikymmentä senttiä kappale. - Haluatteko sen?
Nuo kaksi maksavat dollarin.
Tulkaahan kaikki tänne!
Muistakaa, että näitte kaiken tämän täällä Sormusilla.
Ja ennen kuin lähdette, muistakaa ostaa marjojamme kotiinviemisiksi!
- Uskotko, että tämä toimii? - En.
- Tohdinko sanoa? Hän näyttää erinomaiselta. - Katsokaa kaikkia noita ihmisiä!
Niinpä. Hymyilkää nätisti. Olisipa hanhilla hampaat.
Tyttö on ollut täällä aamusta alkaen.
Mitä oikein tarkoitat? Että Veeralla olisi jotain tekemistä tämän kanssa?
Miten muuten nuo sanat olisivat voineet päätyä verkkoon?
Kaikkihan sanovat sitä ihmeeksi, mutta...
Mutta mitä? Et usko siihen?
- Uskotko sinä? - Verkko jo itsessään on ihme.
Oletko samaa mieltä?
Osaatko sinä kutoa sellaisen?
- Osaan minä virkata pitsiliinan. - Koska se on opetettu sinulle.
Ei hämähäkkiä ole kukaan opettamassa. Ne vain osaavat kutoa verkkoa.
Eikö se ole sinusta ihme?
Kesän loppuessa hiipui kiinnostus verkkoa kohtaan.
Lotan oli keksittävä jotakin erikoista.
Riittävän erikoista, jotta ihmiset näkisivät maailman eri tavoin.
Tai ainakin yhden porsaan.
Totta puhuen Lotta pelkäsi, ettei löytäisi sellaista sanaa.
Hänen oli siis kiirehdittävä, sillä aika oli loppumassa.
Lupaukset on pidettävä.
- Ei vieläkään uutta verkkoa? - Ei.
En ole nähnyt yhtään ainakaan kuukauteen.
Hassua, miten sitä tottuu siihen, että on paljon ihmisiä.
Eikö olekin kovin hiljaista ilman heitä?
Huomasin, että savustamon savupellin sarana on rikki.
- Haluatko, että tilaan uuden? - Syytä olisi, se on erikoistilaus.
Parasta ryhtyä toimeen, jos aiomme savustaa kinkkua joulun pyhiksi.
Tarvitsemme varmaan polttopuitakin lisää.
Sanon tämän vielä kerran. Possun ylivoimaa!
Keijo! Nyt sinä yrität jo liikaa.
- Hei! - Anteeksi.
Minä en kuule juuri muita sanoja -
kuin "laukkaa" tai "vauhtia", -
mutta rottahan raahaa aina kirjoitusta sisältäviä tavaroita.
Aivan. Tepposen on aika hoitaa oma osuutensa muutenkin kuin syömällä.
- Hän voisi tuoda meille sanoja valittavaksi. - On minulla teille yksi sana.
- Pieni sana, "ei käy". - Siinä on kaksi sanaa.
Ja tässä on muutama lisää. Ei onnistu. Ei ikinä. En suostu.
En riko selkääni pelastaakseni jonkun "kunnon possun".
Piditte te tuota ruokakinkkua kuinka erinomaisena tahansa.
Sitten on toinen ääni kellossa, kun kukaan ei tuo sinulle enää ruoantähteitä.
Ja kolme, kaksi, rotta esiin!
Selvitetäänpä yksi asia.
En ole kiinnostunut possusta.
- Olen kiinnostunut ruoantähteistä. - Niin tietenkin.
Koska menen nyt muutenkin kaatopaikalle, eikä siitä ole isompaa vaivaa, -
niin ehkä voin tuoda jotain.
- Oletpa ystävällinen. - Älä kerro sitä kenellekään.
Mitä? Mitä sinä haluat?
Tarvitset voimaa.
Kiitos.
- Isä, kuulin heidän puhuvan savustamosta. - Se ei ole enää sinun possusi.
En olisi myynyt sitä ollenkaan, jos olisin tiennyt sille käyvän niin.
Sillä tavalla possuille käy maatilalla.
Kyllä sinä sen tiedät.
Sehän nähdään.
Parin kolmen vuoden kuluttua hän voittaa minut väittelyssä.
Sitten olen pulassa.
Oman 4H-kerhomme jäsenet voivat ilmoittaa karjaa ja siipikarjaa kilpailuun.
Joten huvilaitteiden ja pelien lisäksi muistakaa myös tukea heidän työtään.
- Onko kysymyksiä? Rita. - Neiti Lewis, saanko tuoda kanani?
Kanasi? Totta kai. Possut, kanat, hevoset ja lehmät -
saa tuoda ja toivon, että voitat ensimmäisen palkinnon.
KAUPUNGIN KAATOPAIKKA - Miten hän voi olla jokaisella pellolla?
Ei se voi olla sama kaveri. Ei voi olla!
Ainakin hänellä on samanlainen hattu. Usko pois, hän seuraa meitä!
- Vihaan tuota kaveria. - Pakko saada maissia!
Hyvä on. Tämä on hullua, meitähän on kaksi.
Luota minuun. Meitä on kaksi ja hän on yksin.
Enpä tiedä. Hän pelottaa minua.
- Ajattele vain maissia. Maissia. - Niin, maissia.
- Hyvä on, tehdään se! - Tehdään se!
- Keskeyttäkää tehtävä! - Vetäytykää!
- Hän on hyvä. Varmaan nauraa meille. - Älä katso häneen.
Älä anna hänelle sitä nautintoa. Mieti jotain muuta.
- Jotain muuta? - Mitä tahansa.
- Mielessäni näkyy rotta. - Juuri noin.
Ei. Minä todellakin näen rotan.
Rotta etenee salavihkaa ja liukkaan nopeasti, kuin ketterä...
Rotta ei olekaan enää niin ketterä.
- Tekisikö mielesi nokkia häntä? - Voi kyllä! Täytyyhän sitä jotain nokkia.
Rottajahtiin kolmosella. Yksi, kaksi, kolme!
Rotta on havaittu!
Rotta ei nauti tällaisesta.
Kaikki tämä tähteiden takia? Rotta on epätoivoinen ja loukussa.
Rotan täytyy lopettaa tämä rotittelu.
"Etsi sanoja." Niin kuin rotta muka voisi löytää sanoja.
Kappas. Sanoja.
- Onko se vielä siinä pöntössä? - Pöntöllä? Annetaan hänen olla.
Ei pöntöllä, välkky, vaan pöntössä.
Mihin se meni? En näe sitä.
- En näe muuta kuin liikkuvan hedelmän. - Minkä hedelmän?
- Tuon, jolla on häntä! - Livistin niiltä.
- Mennään perään! - Napataan se!
Rotassa on voimaa!
- Olemme vaaleanpunaisia! - Mitä ihmettä? Vaaleanpunaisia?
Mutta toisaalta musta sopii kaikkien värien kanssa.
Eikä sovi. Tuo rotta saa vielä maksaa tästä!
- "Säihkyvä." Tämä ehkä ajaa asian. - Ehkä?
Voi taivaan talikynttilät.
Nyt se tapahtuu. Sama tapahtui eilen.
Katsokaa kaikki tuonne! Tuota pilveä kohti!
Hyvänen aika! Onko tuo normaalia?
- Ei voi olla. - Kerta kaikkiaan loistavaa!
Kyllä vain. Tämä sana ajaa asiansa oikein hyvin.
Sitten työni on tehty.
Ja nyt nautin työni hedelmistä. Ja vihanneksista! Ja herkkusoosista!
KIEPPILÄN KYLÄMARKKINAT
Aloitetaanpa sitten.
"S."
Sitten kiinnitys.
Sitten silmukka.
Sitten...
Ryhdistäydy, Lotta. Pystyt tähän.
Älä hellitä vielä.
Tervetuloa Sormusen tilalle. Kiitos, että saavuitte.
Seitit sanovat sen paremmin kuin itse osaisin.
Siinäpä melkoisen ihmeellisen säihkyvä possu!
Siinä on jo riittävästi syytä ilmoittaa Vilpuri kylämarkkinoiden kilpailuun.
Kuulitko, Lotta? Minä pääsen kylämarkkinoille!
- Jopas jotakin! Markkinoille! - Vilpuri saattaa sittenkin nähdä joulun.
- Onko se hyvä asia? Onnistuimmeko? - Kyllä, Vilpuri. Se on oikein hyvä asia.
Nyt hymyä huuleen.
Markkinoille? Heimo, mikä sinuun on mennyt?
En tiedä, siskoseni. Se vain välähti mieleen.
Se on kitukasvuinen, eikä voi voittaa.
- Hienosti tehty! En epäillyt hetkeäkään! - Tuo hämähäkki on oikea työn sankari.
Kiitos, Lotta. Ottaisit vastaan yleisön suonosoitukset.
Antaisinko kauneuteni viedä kaiken huomion?
Menehän näyttämään, kuinka säihkyvä oikein olet.
Miten niin et tule markkinoille? Etkö halua olla paikalla, kun minut palkitaan?
Tietysti haluaisin, Vilpuri. Oikein kovasti.
Matkustaminen ei sovi minulle juuri nyt.
- Miksi ei? - Koska minä odotan.
- Mitä odotat? - Odottaminen tarkoittaa...
Odotan sinun pärjäävän hienosti ilman minua.
Sinusta tulee iso possu ja pärjäät mainiosti itseksesi.
Hyvä on. Minun tulee ikävä sinua.
Ylös vuoteesta, Heimo. Tänään on se päivä.
- Veera? - Äiti.
En pue tuota.
Mitä ihmettä hän touhuaa?
Maitokylpy.
Olen nähnyt tästä unta ennenkin.
Täytyy sanoa, että se todella on kunnon possu.
- Se on maitokylvyn ansiota. - Oletko varma tästä, Heimo?
- Hävitessäsi menetät osallistumismaksusi. - Saattaahan se voittaakin.
Kummempaakin on tapahtunut näillä main.
- Entä jos se ei voita? - Vaikka se häviäisikin, -
saan rahani takaisin panemalla sen lihoiksi.
- Vilpuri! Vilpuri! - Tee jotain, Heimo.
- Mitä tapahtui? - En tiedä. Se vain pyörtyi.
- Kaikki hyvin, kulta. - Leevi, tuo vettä.
Lotta, voitko hyvin?
Miksi tuon maajussin on niin vaikea nähdä sitä, mikä on aivan hänen nenänsä edessä?
Katsokaa, mitä Vilpuri on tehnyt tämän tilan hyväksi. Eikö se ole parempaa kuin kinkku?
Vain yksi asia on tehtävissä, ja minun pitää tehdä se.
Lotta, sinun on nyt ajateltava lapsiasi.
Tiedän kyllä. Mutta minä annoin ystävälleni lupauksen.
Iso sininen nauha saa varmasti tuon maanviljelijän viimeinkin tajuamaan.
- Rauhallisesti, Leevi. - Tehkää tilaa! Tämä auttaa!
- No niin. - Se virkosi.
- Mmm... Kirnupiimää... - Tepponen?
Sinun on tultava mukaani. Meidän on keksittävä uusi sana. Todella hyvä sana.
Ei käy, rouva. Rotan on tullut aika kysyä itseltään: "Mitä minä tästä saan?"
- Totta. Me olemme käyneet markkinoilla. - Olemmeko?
- Etkö muista? Järjettömästi roskia. - Niin! Tippaleivän muruja joka puolella...
- Mitä sanoit? - Jäätelöstä pudonneita pisaroita.
Tahmeita hattaranpaloja poljettuna maahan.
Popcornia, homeista juustoa, puoliksi syötyjä voileipiä -
- ja tahmaisia tikkunekkuja. - Seis! Kerro lisää siitä juustosta.
En ole eläessäni nähnyt sellaista määrää inhottavaa roskaa!
Älä satuta sitä, isä!
Se löyhkä oikein oksetti, varsinkin ne pilaantuneet munat.
- Pidä kiirettä, he lähtevät ilman sinua! - Odottakaa!
- Rauhallisesti Vilpuri. Hyvä poika. - Enemmän ruokaa kuin olet eläessäsi nähnyt!
- Hei hei, täti! - Nähdään markkinoilla!
Kas, se onnistui!
Taisimme hieman vedättää sitä rottaa, ainakin lopuksi.
Lotta! Tuletko mukaani?
- En jättäisi tätä väliin mistään hinnasta. - Kiitos, kun tulet.
- Onnea matkaan Vilpuri, voita se palkinto! - Näytä niille, Vilpuri!
Me mennään markkinoille!
- Minä menen autoradalle. - Niin hauskaa!
KIEPPILÄN KYLÄN MARKKINAT
Kyltti näyttää hyvältä, Heimo. Se on aivan suorassa.
Juoksehan pois, Vilpuri.
Selvä! Mistä sitä törkyä löytyy?
Oletko kuullut, että hyvät asiat tulevat niille, jotka odottavat?
En. Hyvät asiat tulevat sille, joka ne löytää ja pistää suuhunsa.
Minä tiedän kyllä, Veera.
Me kaikki olemme täällä sen vuoksi, että päättäväinen tyttö antoi lupauksen possulle.
- Vilpurille. - Anteeksi.
Minun piti sanoa: Vilpurille.
Olen ylpeä sinusta, kultaseni.
Kiitos.
Veera? Ilari?
Saatte molemmat kymmenen lippua, jotka voitte käyttää miten haluatte.
Niiden on riitettävä koko päiväksi, joten älkää käyttäkö kaikkia kerralla.
Tulen ihan kohta takaisin. Sinä voitat huomenna, tiedän sen.
- Kaikki kääntyy hyväksi. - Veera! Mennään jo!
Jopa jotakin. Tässäkö on meidän vastustajamme?
Anteeksi. Mikä sinun nimesi on?
Kun halutaan herättää huomiosi, mitä silloin sanotaan?
Karju-setä.
Kerrohan minulle, Karju-setä, milloin olet syntynyt?
Sinun syntymäpäiväsi?
Hyvänen aika. Haluan vain tietää, että oletko kevään possuja?
Tietysti. Miksi sinä minua luulit? Kevään kananpojaksi?
Valtava ja vallaton. Ollaanpa sitä lahjakkaita.
Kevään kananpoika...
Lotta, kenen kanssa sinä puhut?
- Tuon naapurin sian. - Pitäisikö minun olla huolissani?
Ei tietenkään. Ei siitä olisi mitään hyötyä.
Oletteko nähneet tuon viereisen karsinan pedon?
Sen äiti oli varmasti puoliksi virtahepo.
Jos pitäisi nimetä viisi isointa näkemääni sikaa, -
tuo olisi niistä kolme. Se voittaa varmasti.
Se ei ole läheskään niin komea kuin Vilpuri.
- Eikä yhtä sopusuhtainen tai siisti. - Sehän tasoittaakin tilanteen.
Pitää vain todistaa, ettei suurin sika ole välttämättä paras sika.
Vilpuri, sinun tehtäväsi on nyt levätä kunnolla.
- Minua ei väsytä yhtään, Lotta. - Hyvä on. Jättäisitkö minut hetkeksi?
Tepponen, sinä olet oikeassa. Tuo toinen sika on varma voittaja.
Joten minä tarvitsen sanoja, jotka ovat lihavaa sikaa parempia.
- Paljon aivan erityisiä sanoja. - Sopisiko "päällekäyvä" ja "vaativa"?
Tepponen, ole kiltti! Tämä on viimeinen mahdollisuutemme pelastaa Vilpurin henki.
Kai ymmärrät, että olen täällä ainoastaan ruoan vuoksi?
Tietysti.
Nauttikaa kyydistä.
Yksi, kiitos.
Toinen tasku, hetki vain.
Kaksi, kiitos.
Onko Veera tuolla ylhäällä?
- Hän on pojan kanssa. - Niin on! Hän on pojan kanssa!
Voi ei.
Hän on pojan kanssa.
Nannaa taivaasta!
En tiedä, mitä tämä on, mutta rakastan sitä!
Yhden pysäkin herkuttelu.
Hoidetaanpa se hämähäkki pois kimpustani.
- Miksi en ole maissipellossa, Elmeri? - Täälläkin on kaikenlaista maissia.
Poksahtelevaa maissia, karamellimaissia, karkkimaissia.
Lakkaa kiduttamasta! Näännyn nälkään, ja silmätkin ovat täynnä sitä pinkkiä ainetta.
Jos enää ikinä näen sitä rottaa, niin...
Sanoja, sanoja, sanoja.
"Possunnahkoja". Tuo voisi vetää yleisöä.
Tuo näyttää lupaavalta.
Hei! Se rotta!
Nyt napataan yksi rotta!
Taasko nuo samat älykääpiöt? Nyt hankkiudun niistä eroon kerralla.
...ja kaikkea. Lähdetään kolmosella! Kolme!
Odota vähän, Reiska! Minä tulen mukaan!
Pikku flamingot!
Ottakaa kiinni, jos saatte!
- Se pelottava tyyppi! - Keskeyttäkää tehtävä!
Noki sitä! Noki sitä, Elmeri!
Hetkinen. Hänen silmänsä ovat nappeja ja hiukset olkia.
- Tämä tyyppi ei olekaan aito! - Eikö?
Rotta rulaa! Siitä saitte!
- Tiedätkö, mitä tämä merkitsee? - Mitä?
Olisimme voineet saada maissia!
Oletko nyt tyytyväinen, arvon neiti? Minua odottaa tuolla on iso pala ananaskakkua.
Kyllä, erittäin tyytyväinen.
Ole varovainen. Jos jatkat tuolla tavalla, joku voi luulla, että välität.
Ihan tippa tuli linssiin.
Lotta? Jos en voita sitä palkintoa huomenna, minut viedään savustamolle.
Kyllä sinä voitat, Vilpuri. Ja näet talven lumet.
Minähän sanoin sinulle, että en koskaan riko lupauksia.
Äiti? Laitatko nämä minulle?
Sinä näytät ihan tytöltä!
Ja lyönkin vielä kuin tytöt.
- Mitä mieltä olet? - Se on mahtava sana, mutta...
- Mutta mitä? - Onko se oikea sana? Onko se totta?
Minusta tuntuu, etten ansaitse niitä sanoja, joita minusta kirjoitat.
Siinä tapauksessa se on täydellinen sana.
NÖYRÄ
Seitti!
Hei, Vilpuri!
"Nöyrä."
Jos tuolla ei voiteta palkintoa, niin en tiedä, millä voittaa.
Se kyllä voittaa. Heimo, en voi mennä lavalle tämän näköisenä.
Heimo...
Tämä ei ole reilua.
Miksei meille kerrottu, että arviointi olisi jo näin aikaisin?
Teimme parhaamme.
Haen auton ja vien sen kotiin.
Minä todella uskoin mahdollisuuksiimme.
Kaikki hyvin. Kaikki järjestyy.
Minähän sanoin. Tuolla se on! Seitti!
Äiti...
Mitä tapahtuu?
Näyttää ihan "nöyrältä."
Anteeksi. Kiitos. Antakaa tilaa. Anteeksi.
Herra Sormunen! Voisitteko tulla mukaani?
Tuokaa possu myös.
Heimo.
Hyvät naiset ja herrat! Mainen valtion puolesta -
meillä on kunnia esitellä Sormusen kuuluisa possu!
Hyvä juhlaväki! Taidamme kaikki muistaa alkukesän, -
kun Sormusen tallin hämähäkinseittiin ensimmäisen kerran ilmestyi kirjoitusta.
Ja nyt se on tapahtunut jälleen!
Sen takia markkinoiden johtokunta saa kunnian ojentaa -
tämän komean mitalin -
osoituksena hämmästyksestämme ja kunnioituksestamme.
Minä rakastan sinua, Vilpuri.
Mitä voisin tästä possusta sanoa, mitä ei vielä ole sanottu?
Tiedän, että moni teistä on käynyt farmilla ja nähnyt ne sanat.
Moni on kysynyt: "kuinka tämä on mahdollista?".
En minä tiedä.
Mutta niin vain on käynyt.
Emme nykyään juurikaan näe ihmeitä.
Tai ehkä me näemme.
Ehkä niitä on kaikkialla ympärillämme joka päivä, -
emme vain tiedä, mistä etsiä.
Epäilemättä pikku Vilpurimme -
on osallisena jossain paljon meitä suuremmassa.
Elämä maatilalla -
on paljon rikkaampaa sen ollessa siellä.
Se on todellakin kunnon possu.
Niin sitä pitää, Vilpuri!
Lotta, hän on niin onnellinen. Eikö olekin mukavaa?
Kyllä, se on upeaa.
- Mikä tuo on? - Tämä on magnum opukseni.
Mikä on magneettinen opus?
Magnum opus.
Se tarkoittaa mestariteosta. Se on ravinteikas, vesitiivis munasäiliö.
- Niinkö? Onko siellä munia? - 514 jälkeläistäni.
514 pikkuhämähäkkiä vipeltämässä ympäri paikkoja.
Tallissa on varmasti mahtavaa!
Vilpuri, pelkäänpä, etteivät ne selviä takaisin talliin.
Mitä? Mitä oikein tarkoitat?
Ethän jätä niitä tänne yksin?
En voi sille mitään. Olen vanhentumassa.
- Mitä se tarkoittaa? - Että teen kuolemaa.
Mitä? Et voi kuolla!
Vilpuri, me synnymme ja elämme, ja kun aika koittaa, kuolemme.
- Se on vain elämän kiertokulkua. - Ei! Tule alas.
Kannan sinut lopun matkaa.
Palaamme talliin ja pidän huolta sinusta.
Ei, Vilpuri. Minulla ei ole tarpeeksi voimia edes laskeutumiseen.
Sinun täytyy. Olet tehnyt niin paljon hyväkseni!
Tein sen mielelläni.
Ole kiltti ja tule alas, Lotta. Minun täytyy voida tehdä jotain.
Ei, Vilpuri. Etkö tiedä, mitä olet jo tehnyt?
Sain sinusta ystävän. Siten sait hämähäkin näyttämään kauniilta jokaisen silmissä.
En tehnyt mitään, Lotta. Sinä teit kaiken.
Ei. Seittini eivät ole ihmeitä, Vilpuri.
Kuvailin vain näkemäni.
Sinä olet se ihme.
- Tepponen. Lotta on todella kipeä. - Sekä sekaisin.
Hän tekee kuolemaa eikä pääse kotiin. Meidän pitää ottaa munasäiliö mukaan.
- Sanoitko munia? - Munasäiliö. Se on tuolla ylhäällä.
Siinä ovat hänen jälkeläisensä, sitä ei voi jättää. Mitä jos niille tapahtuu jotakin?
En ylety siihen, joten sinun pitää ottaa se.
- Sinun pitää tehdä se heti! - En pidä äänensävystäsi.
Etkö voisi edes kerran elämässäsi ajatella jotakuta muuta kuin itseäsi?
- Kerran? Kerran? - Älä viitsi.
Älä itse viitsi! Kenen takapuolta nokittiin, kun hän haki loistavia sanoja? Tepposen!
Entä kuka keskeytti herkuttelu- hetkensä, jotta voisit olla nöyrä?
Luulenpa, että se oli Tepponen. Tepponen, Tepponen!
Entä saanko kiitosta?
En! Oletko koskaan ajatellut, että rottakin voisi haluta hieman kunnioitusta?
Uskaltaisinko jopa sanoa: rakkautta!
Tee se ja saat valita herkut ruoka- ämpäristäni loppuelämäni ajan.
- Sovittu. - Nopeasti. Ylhäällä laudalla.
Tepponen!
Joudu jo.
Kiitos, Tepponen...
Kaikesta.
Pudota se. Vauhtia.
- Tässä on mitalisi. Menehän sisälle. - Aika lähteä kotiin, Vilpuri.
Sulje se, Leevi.
Hyvästi, ihanan ihana Vilpurini.
Hyvästi, Lotta. Rakastan sinua.
Onko siinä rakas pikku Vilpurimme?
- Hänellä on mitali! - Hienoa työtä, poju.
- Hän näyttää varttuneelta. - Tiesin hänen pystyvän siihen.
- Epäilemättä. - Tervetuloa kotiin, Vilpuri.
- Vilpuri? - Missä Lotta on?
- Minulla on paha aavistus, Riitta. - Niin minullakin.
Tämä ei tarkoittanut, että Lotta oli poissa ikuisesti.
Hän eli hänet tunteneiden sydämissä. Jopa niiden, jotka eivät tunteneet.
Jokin oli muuttunut Kieppilän kylässä.
Aivan kuin ihmiset olisivat tienneet elävänsä erikoisessa paikassa.
Pienin tavoin he alkoivat olla erikoisia ihmisiä.
Hieman ystävällisempiä.
Vähän ymmärtäväisempiä.
Eläimistäkin tuntui erilaiselta.
Läheisemmiltä.
Ystävyyden lämpö auttoi heidät läpi pitkien, kylmien kuukausien.
He osoittivat sen pieninä ystävyyden eleinä, -
epätavallisena kärsivällisyytenä ja pidettyinä lupauksina.
Jopa kaikkein kovasydämisimmätkin tuntuivat yrittävän parhaansa.
Viimein kaikkein suurin lupaus toteutui.
Kevätpossu näki ensimmäisen lumisateensa.
Aivan kuin Lotta olisi itse pudotellut lumihiutaleita taivaasta.
Talven tyyneys jatkui ensimmäiseen suojasäähän asti kuten aina.
Kevään ensimmäiset nuput ilmestyivät.
Ennen kun huomasikaan, elämä oli kulkenut täyden kehän.
- Ne ovat täällä! Ne ovat täällä! - Tulkaahan katsomaan.
Hei. Minä olen Vilpuri. Olen teidän äitinne ystävä.
Onpa mukava nähdä teidät!
Hyi, ällöttävää! Ja söpöä! Aivan niin kuin äitinsä.
Ne ovat niin kauniita.
Minä haluan vain napata ne kaikki ja halata niitä.
Tehän osaatte lentää!
Katsokaa tuota menoa!
Tuossa on jo jotain, mitä seurata.
Menkää pienet hämähäkit! Olkaa vapaita! Voisinpa minäkin.
Kunhan pelleilen, kulta. Yksi taitaa olla nokkani sisällä.
- Kiitos, kulta. - Niin sitä pitää.
- En voi uskoa, että ne ovat täällä. - Niin kaunista.
Totta, Riitta. Onko kaikki hyvin, Eki?
Kaikki on hyvin, Reetta.
Kaikki on hyvin.
Hämähäkit ovat kivoja. Hämähäkit ovat ystäviäni.
Hämähäkit eivät satuta minua.
Odottakaa! Mitä tapahtuu? Mitä te teette?
- Hei! - Hei!
- Älkää menkö. - Hyvästi!
- Odottakaa! - Hyvästi!
- Mihin te oikein menette? - Me jatkamme eteenpäin.
Me nappaamme tuulesta. Menemme minne lystäämme.
Me nappaamme tuulesta!
Mutta ette te voi mennä!
Minulla on niin paljon kerrottavaa teille!
Ja eräs, josta halusin kertoa teille.
Tervehdys!
- Kuka se oli? - Täällä ylhäällä.
- Niin minäkin. - Minä myös.
- Me haluaisimme jäädä. - Pidämme tästä paikasta.
Pidämme sinustakin.
Aiotteko jäädä? Mahtavaa! Se on todella mahtavaa!
Kolme ystävää! Mitkä teidän nimenne ovat?
Minä kerron nimeni, jos sinä kerrot, miksi sinä täriset.
- Minä taidan täristä ilosta. - Sitten minun nimeni on Ilo.
- Ilo? Täydellistä. - Mikä oli äitini toisen nimen alkukirjain?
- A. - Sitten minun nimeni on Arana.
- Hieno nimi! - Mikset sinä keksisi minulle nimeä?
Jonkun järkevän. Ei liian pitkä eikä liian hieno.
- Eikä liian tyhmä. - Vaikeaa. Miten olisi...
- Nelli? - Nelli? Pidän siitä. Hyvin valittu!
Ilo, Arana, Nelli.
Olette valinneet pyhän oviaukon seittienne kutomiseen.
Tämä oli teidän äitinne oviaukko.
Hän oli uskollinen, älykäs, kaunis ja hän oli minun ystäväni.
Minä vaalin hänen muistoaan ikuisesti.
Joten teille, hänen tyttärilleen, minä lupaan ystävyyteni.
- Minäkin lupaan ystävyyteni! - Minä myös!
Ja minä!
Minä haluaisin tehdä muutaman ilmoituksen.
Ensinnäkin, jos te tytöt rakastatte sanoja, -
ja tarvitsette paperinpaloja inspiraatiota varten, -
niin älkää kysykö minulta. Minun sananhakupäiväni ovat ohi.
En ole enää sama rotta kuin ennen. Olen ainakin kaksi kertaa se.
Jos te tarvitsette jotain, mitä kirjoittaa, kokeilkaapa tätä:
"Kunnon rotta."
Miettikääpä sitä. Ruoantähteitä!
Siellä tavallisessa tallissa tavallinen possu, -
alamittainenkin jopa, seisoi ystäviensä ympäröimänä, -
toivottaen tervetulleeksi toisen keväänsä.
Ja sitä kevättä seurasi vielä monta uutta.
Vain siksi, että joku huomasi suloutta, -
kauneutta ja ylväyttä kaikkein nöyrimmässä eläimessä.
Se on ystävyyden ihme.
Ei sitä usein tule vastaan sellaista, joka on oikea ystävä ja hyvä kirjoittaja.
Lotta oli kumpaakin.